"Hranice...
"zdvořilosti...
"rázně napadeny...
"...zdvořilosti byly... "
"Hranice zdvořilosti byly rázně napadeny.
"Hranice zdvořilosti byly rázně napadeny, jak to jen bylo správně,
"a ne tiše zdolávány, což by nebylo správně.
"Nicméně,
"ona neměla radost."
-Co to je? -Jane.
Oh.
Jane!
Ó, můj bože.
Ta holka se potřebuje vdát.
A kdo je dost dobrý? Nikdo.
Za to můžete vy.
Jsem model přílišné dokonalosti.
Sdílím vaši postel už 32 let
a s dokonalostí jsem se nikdy nesetkala.
Zatím.
Ne. Přestaňte s tím. Pane Austene, je neděle! Přestaňte, ne, je...
Největší ženský úděl je vyjádřen povinnostmi dcery,
sestry a popřípadě manželky a matky.
Je posvěcen něžným půvabem, ctnostnou láskou a klidem v ranních hodinách.
Jestliže se stane, že žena cítí jistou povýšenost,
jakož je hluboké uvažování,je nejlépe to skrývat v hlubokém tajemství.
Humor je zcela oblíbený, a důvtip? Ne.
To jest nejzákeřnější jeho sklon.
Tak, Georgi, starý brachu, víš, že musíš zůstat.
-Jenny!
Pospěš za námi, Jane! Opozdíme se!
Když její veličenstvo volá, musí se poslouchat.
Pojď s námi, Jane.
Lady Greshamová, dovolte mi představit vám mou neteř Komtesu De Feuillide
a pana Fowle, Cassandřina snoubence.
-Komteso? Z vás se stala Francouzska? -Sňatkem.
Pan le Comte není zde, aby složil poklonu?
Důležitý závazek, madam,
Pan le Comte byl povinen složit poklonu Madame le Guillotine.
Oh!
Vidím, váš synovec je opět s námi.
Pane Wisley.
Wisley je nepostradatelná část mého štěstí.
Dobrá, sedněte si.
Pan Fowle a Cassandra jsou zasnoubeni pouze krátce.
Kdy se berete?
-Ne brzo, Vaše výsosti. -Proč ne?
Jsem převelen do Západní Indie
s expedicí Lorda Cravena proti Francouzům, jako vojenský kněz.
-Co vám Craven nabídnul? -Doufám ve farnost po mém návratu.
Jakou to má cenu?
Stojí za to odložit svatbu.
Pane Wisley, věděl jste, že se bude konat Basingstokské shromáždění?
Velmi brzo, domnívám se.
-Jane miluje plesy. -Wisley je nemůže snést.
Ale, pane,
ples je nepostradatelné požehnání pro mladší část sousedů.
Veškeré příjemné povídání a společné sedění,
to vše patří pod řádnou etiketu.
Přátelský muž by neměl namítat.
Zjišťuji, že jsem přesvědčen
Je jako ochočená ovce.
-Pan Wisley je velice způsobilý mladý gentleman. -Matko!
-Znáš naší situaci, Jane. -Oh!
A on je oblíbený synovec Lady Greshamové a její dědic.
Jednou zdědí tohle.
Vynikající vyhlídka!
-Jeho malý majetek si mě nekoupí. -Co si tě koupí, sestřenko?
Více ostražitý ve světě, pane Lefroy.
Můžeš mi za to zaplatit později
-Huzzah! Huzzah! -No tak, pane Lefroy.
No tak, chlape, dej mu!
Lefroy!
-Sklenici víno pro vás, pane? -Madam.
-Vidím, že se zlepšuješ, Lefroy. -To si piš, Austene.
Jak dlouho bude trvat, než odjedeš do té díry?
Den.
Tak brzy?
Psí boudy, dluhy, ale někdo musí utnout ty čísla, i v milnici.
Zvláště, když je odsouzen k farnosti, kamaráde.
Jo.
Podívejme, kdo je takhle malá nevlídná panna?
Promiňte, madam.
Pan Tom Lefroy, smím vám citovat pana Johna Warrena?
Přidej se ke mně v Hampshiru, můj otec nás připraví na svěcení.
Vyrozuměl jsem, že jste navštívil Hampshire, pane Lefroy.
Vloni.
-Dlouhá návštěva, byla to? -Velmi, pane Warrene. Téměř tři hodiny.
Pan Austene, jste ďábelsky roztomilý. Pusu, pusu.
Ups!
Tak, Tome, kam půjdeme? Vauxhall Gardens?
Tam už jsem byl.
Lefroy, tam je tahitský festival lásky.
To už jsem viděl.
-Crockford's? -Crockford's? Ten je udělán.
Nebo udělal mě?
C-c-c-co je tahitský festival lásky?
Warrene!
Poníženě vás prosím o prominutí, pane.
Krádež prasete je zločin, těžký zločin, ale dvou prasat...
Dvou prasat je násilnický útok na posvátnost soukromého vlastnictví.
Promiňte.
Vy a vaše vrstva jste bradavicí na těle společnosti.
A bradavice se vyřezávají.
Doživotní deportace. Další.
-Proč jste zde v Londýně, pane? -Abych se učil práva.
-Která mají jiný konec nebo co? -Ochranu práva majetku.
-Před kým? -Lůzou.
Nicméně, pořádek se udržuje, poněvadž máme...
-stálé vojsko? -Dobré mravy, pane, a rozvážnost.
-Znáš vůbec to slovo? Rozvážnost? -Ano.
Například já.
Narodil jsem se bohatý zajisté, ale zůstal jsem bohatý i přes velké množství nástrah.
Ukázal jsem sebeovládání.
Tvá matka, má sestra, zchudla, protože ne...
Vzala si mého otce, protože ho milovala.
Ano, proto máš spousty bratrů a sestra doma v....
-Limerick. -Hmm.
Jestli doufáš, říkám ti, doufej...
Jestli toužíš po zdědění mého majetku,
musíš ukázat, že si toho hoden.
Ale co nacházíme? Nacházíme zpustlý život
dostatečně divoký, aby naplnil představy Hotentotského chvástala.
Divoké děvky, hazard,
běhání po St James's jako zoufalá mladá krev přeludu.
-Co za právníka to vytvoří? -Typického.
Humor?
Dobrá, budeš ho potřebovat, protože ti dávám lekci.
Posílám tě k tvým dalším příbuzným, Lefroyům.
-Strýčku, oni žijí na venkově. -Daleko od venkova.
-Jane? -Mmm?
Můžeš?
Děkuji.
Myslím, že vy dvě jste docela nejhezčí sestry v Anglii.
Pan Fowle bude okouzlen.
San Domingo je na druhém konci světa.
On na mě zapomene.
Nemožné. Heleď jakou vzpomínku mu necháš dnes večer.
Cassie.
Jeho srdce se zastaví při každém pohledu na tebe nebo si nezaslouží žít.
Ano, jsem si vědoma toho, že si ta věta odporuje.
Je to?
-Jane! -Henry!
Vypadáš překrásně.
No, ahoj, Johne, velice ráda tě vidím.
-Já také. -Oh, Johne!
Georgi!
Nech svého bratra na pokoji.
Jane! Jane? Slyšela jsi? Synovec našeho otce zde s námi zůstane.
Z Londýna.
-On je... -Vynikající mladý právník.
-Lucy, prosím. -S pověstí.
Pro zpoždění?
Sundejte klobouk, Georgi. Klobouk dolů, otec je připraven.
-Děkuji, Johne. -Prosím.
V rodině se vždy dějí nějaké události: špatné a dobré
Nejdřív ty dobré. Henry je zpátky z Oxfordu s vyznamenáním,
-Díky bohu. -Dobrá práce.
A náš přítel John, můj nový student. Teď ty špatné.
Cassandra nás opustí kvůli jejímu bratrovi Edwardovi a jeho rodině na pobřeží
zatímco Robert popluje do Západní Indie s expedicí Lorda Cravena.
A pak společně vstoupí na tu nejlepší a největší cestu života.
Slečno Austenová, byl jsem srozuměn, že nás potěšíte svým čtením?
-No tak, Jane. -Běž.
Oh, prosím, slečno Jane. Oh ano, Jane, běž.
Prosím, Jane.
"Rada od mladé dámy ohledně zasnoubení její zamilované sestry Cassandry
"do ptáčníka (Fowle)."
"Zahrnoval ji pozorností tak mocně, až to bylo lichotivé.
"Hranice zdvořilosti byly rázně napadeny, jak to jen bylo správně,
"a ne tiše zdolávány, což by nebylo správně.
"Nicméně, ona neměla..."
Mohu vám představit svého mladého synovce pana Thomase Lefroy?
Oh.
Jste víc než vítán. Připojte se k nám, pane.
Zelený sametový kabát. Nesmírně módní.
Bude se vám to nesmírně líbit.
"Zahrnoval ji...
"Hranice zdvořilosti byly rázně napadeny,
"jak to jen bylo správně, a ne tiše zdolávány, což by nebylo správně.
"Nicméně ona neměla radost.
"Její vkus byl vytříbený, její mysl vznešená, její osobnost okouzlující, její postava elegantní."
Dobrý bože, to pokračuje na další straně.
Pššš. Zpropadeně, chlape.
"'Je to teprve den, co jsem odmítla Lorda Grahama s jeho šesti milióny,
"'které by mi vydržely téměř rok,
"'i s úsporami...'
"'...poklad
"'cennější, než všechny diamanty v Indii, vroucně milující srdce.'"
Bože!
"'A račte, slečno, co mám čekat na oplátku? '
"'Co? Dobrá, můžete očekávat, že mě uvidíte čas od času spokojenou.'"
To jsem skutečně já?
"A sladké, milé, prosebné, nevinné,
"křehké, soucitné, věrné, pravé, milující ženské srdce."
Konec.
-Bravo, Jane. -Dobrá práce, Jane.
Bravo.
Dobrá práce.
Mluví tak nádherně.
Ehm, neskutečně okouzlující, viďte.
Dobrá, napsané možná dobře,
ale hlavní myšlenky jsou snad méně vnímavé k hluboké, mladistvé sebelásce.
Dobrá, děkuji Jsme oba hrdí.
# V živých snech
#...chybí láska, která by viděla
# Drahý, zamysli se
# nad sebou#
Opatrně s tím, brachu.
Dobrý kousek, pane Lefroy.
Už jste někdy dřív držel pušku, Tome?
-Hmm. -Tome!
Ježíši!
-Tome. -Strýčku?
Proč se nezkusíte projít?
Je tu velmi příjemné prostředí. Velmi příjemné.
Projít.
Slečno!
Slečno! Slečno!
Slečno! Slečno, já...
Slečno?
-Slečno... -Austenová.
Pan Lefroy.
Ano, já vím, ale jsem sama.
-Až na mě. -Přesně.
No tak!
Jaké kodexy chování používáte v tomto venkovském místě?
My jsme již byli představeni, že?
Nač je vám seznamování se, když si ani nezapamatujete mé jméno?
Vlastně máte potíže neusnout v mojí přítomnosti.
Madam.
Tyto výčitky se musí zdát zaostalé gentlemanovi s takovým vznešeným strojeným chováním,
ale já si tyto kodexy nevymýšlím. Jsem pouze zavázána se jim podrobit.
Bylo mi řečeno, že během procházky můžu toho tolik vidět.
ale vše, co jsem tu doposud objevil, je to zelené nahoře a hnědé dole
Ano, jistě, jiní tady objevili více. Je to tu proslulé.
-Je napsána dokonce kniha o Selbornském Lese. -Oh.
Snad román?
Romány?
Nudné knihy pro chudé, čtené bezvýznamnými ženami, a co víc, psané bezvýznamnými ženami?
Ah, to mluvíme o vaší četbě.
Cožpak ženské psaní neukázalo největší sílu mysli,
znalost lidské přirozenosti, nejživější prolévání vtipu a humoru
a nejvytříbenější jazyk?
-Mám nedostatky při blouznění? -Při povědomí.
To bylo...
To bylo dokonalé.
To bylo ironické.
-A jste si jistá, že jsem vás neobtěžoval? -Vůbec ne.
Vážení páni, dámy a mladí muži, tanec Grand Vizier.
-Smím prosit? -Jak milé, bratránku.
-Slečno Austenová. -Pane Wisley.
Smím vás poprosit o tento tanec?
Oh ne, jdeme pozdě. Opatrně.
Oh, děkuji, Tome.
Pospěšte. Lucy.
Oh!
Velice se stydím.
Cvičil jsem, ale budu pokračovat.
Jaký nádherný pár.
Ah, sestra.
Co jsi provedla panu Lefroy? Jsme poctěni jeho přítomností.
Myslíš?
On myslí, s jeho vytříbeným, vzpínajícím se, prostopášným, nadutým chováním.
Jane.
Dobrá, považuji to za velmi nevychované, odmítat tancovat, když je zde tak málo mužů.
-Henry, jsou všichni tví přátelé tak protivní? -Jane.
Z které části Irska vůbec pochází?
Limerick, slečno Austenová.
Považoval bych za náznak nesmírné laskavosti,
kdybyste se snížila k tomu obdarovat mě tímto tancem.
Jste první, kdo se mnou tancuje, madam, zdá se mi hezké, že vám mohu říci,
že nesete standart pro Hampshireské pohostinství.
Ah, pak pověst vaší země záleží na mém posudku.
Mimochodem tohle se nazývá venkovský tanec z Francie, contredanse.
Ne protože je tančen na neomaleném venkovském shromáždění
s rozleptanými koláči,
odpornými omáčkami
a skutečně anarchistickými tanci.
Soudíte společnost přísně, madam.
-Pouze vám popisuji, co si myslíte. -Dovolte mi, abych myslel samostatně.
Dovolte mi dělat to samé, pane, a dojdeme k jiným závěrům.
-Dáte tolik toho ženě? -Záleží jaké ženě
a co si o mě myslí.
Vy se ale nenecháváte prosit.
A já si myslím, že vy, slečno, jak to bylo?
-Austenová. Pane? -Lefroy.
Myslím se, že vy, slečno Austenová, se povyšujete kousek nad společnost.
Já?
Vy, madam,
Skrytě.
Kolikrát jsi tančila s tím mladíkem, Jane?
-Dvakrát? -Dvakrát je málo.
-Třikrát by bylo absolutně... -Nápadné.
Opatrně, Jane, Lucy má pravdu. Pan Lefroy má pověst.
Podle všeho toho nejnepříjemnějšího...
"...domýšlivého, arogantního, drzého,
"nesnesitelného, neomaleného muže. "
Příliš přívlastků.
Co se to snaží říct?
Každý za sebe, pánové. Žádné dvojce.
Nadhazovači tady!
Znovu! Ještě utíkej!
Nikdy se necítím tak francouzsky jako při sledování kriketu.
-Vypadl. -Nevypadl.
-Ne? -Ne.
Vypadl?
Začínám mít podezření, že flirtujete s mým bratrem, sestřenko.
Flirt je ženské řemeslo. Někdo ho musí vykonávat.
Jsi venku.
Dobře zahrané, Tome.
Spoléháme na tebe.
Oh, řada je na...panu Warrenovi.
Hodně štěstí
John Warren!
Hodně štěstí, pane Warrene.
John nikdy nebyl přece dobrý.
Lehce!
Utíkejte, Warrene, utíkejte!
Honem, pospěšte! Běžte!
Jolly, dobrá práce!
Sledujte.
-Vypadl jste. - Ale ne!
-Vypadl jste, pane Warrene. -Oh, sakra.
Úžasně, Tome, úžasně.
Děkuji, Warrene. Tady tudy.
Ještě jednou, Tome.
-Dobrá práce, pane Warrene. -Špatný míč. Ta branka je příšerná.
Doufám, že nejste příliš zklamaná, slečno Austenová.
Čtyři k vítězství, Wisley.
Kdo je na řadě? No tak!
-Ona nemůže... -Jane!
Co se zatraceně chystáte dělat?
Divoška. ...ona může.
Pohyb!
Zlehka, Tome.
Buď něžný, Lefroy!
Běž, Jane, běž!
-Pohyb! -Utíkej!
Už jen čtyři k výhře.
Nahrávač je volný! Hýbni sebou, ty klacku!
Ještě jeden! Rychle!
Běž, běž, běž!
Nevypadl.
Smůla, Lefroy.
Vidíš?
Byla vážně skvělá.
-Už jsi to hrála někdy? -Neměla na výběr, byla vychována bratry.
Čas na plavání, myslím.
Hrál jsi dobře, Henry.
Věnuji naše vítězství Komtese de Feuillide.
-No, za kopcem je docela slušný kousek řeky. -Oh, ano?
Opatrně!
No tak, pojď!
Počkej!
-Tentokrát ne, Lefroy. -Ha?
Myslíš, že ne?
Volno, chlapče.
-Otče, neviděl jsi Toma? -Ne, Lucy, neviděl.
Otupělost. Přirozeně už v 1 5.
Láska a rozum jsou nepřátelé v každém věku.
-Paní Lefroyová, mohu si prohlédnout knihovnu? -Samozřejmě.
Lucy by si ho zítra vzala a co za příšerného manžela by se z něj vyklubalo?
Předpokládám, že mluvíte o jeho pověsti. Zkušenosti můžou toho muže doporučit.
-Slečno Austenová. -Oh, pan Lefroy.
-A čte. -Ano.
Nahlížel jsem do vaší knihy ze dřeva Historie přírody pana White.
Oh.
-Aha, jak se vám líbí? -Nemohu pokračovat. Příliš to ruší.
-Ruší? -Hmm.
Třeba tento úryvek.
"Ještěrky jednoho májového rána, letící si vlastní cestou, tou cestou,
"plující dokola ve značné výšce, ale dokonale šťastni. Pak...
"Pak ta jedna skočí na záda té druhé, pevně ji uchopí,
"a zapomenouc jak lítat, obě dvě padají níž a níž velkým, smrtelným pádem,
"metr po metru, dokud žena nepronese..."
Ano?
"...žena nepronese hlasitý, pronikavý výkřik
"prudkého záchvatu."
Je tenhle postoj samozřejmostí v historii Hampshirské přírody?
Vaše neznalost je pochopitelná od té doby, co postrádáte... Jak to nazvat?
Historii?
Slušnost mi nařizuje neznalost.
Odsuzuje vás k ní a vaše psaní k řadě ženských děl.
Jestliže chcete psát povídky, které by byly rovné mužským autorům,
zkušenost je podstatná.
Chápu.
A co vás opravňuje mě takhle poučovat?
Znám lépe svět.
Usuzuji, že o hodně lépe.
Dost, abych věděl, že vaše perspektiva musí být...rozšířena
jedním pozoruhodným mladým mužem.
Velmi nebezpečným mladým mužem,
někým, kdo bez pochyby nakazil srdce mnoha mladých...
-mladých dam jemnou zkažeností... -Přečtěte si tohle
a pochopíte mě.
"Když filozof zjistil, že zeď ctnosti byla zdolána,
"začal dávat příležitost svým touhám.
"Jeho vkus nebyl takový, jako vkus těch choulostivých, kteří se nemohli živit pamlsky
- "protože někdo jiný... " -TOM: "Někdo jiný je už ochutnal. "
-On neochutnává tyto pamlsky. -Co, drahá?
"...ani její tvář neměla známky krásy.
"Ale její oděv, strhnutý z horní poloviny jejího těla... "
"...její ňadra, která byla dobře tvarovaná a neobyčejně bílá,
"upoutala oči jejího zachránce a na nějakou chvíli stáli tiše... "
"...a upřeně hleděli na sebe. "
Přečetla jsem vaši knihu
-Přečetla jsem ji a nesouhlasím. -Jistě, že souhlasíte.
-Ale s čím? Se scénami? Postavami? Stylem? -Ne, to je dobré.
-S mravností? -Špatná.
Dobrá, to je. Ale proč?
Hříchy přivádějí k potížím, ctnosti k odměně. Špatné povahy nachází špatný konec.
Přesně. Ale v životě špatné povahy mají úspěch. Například vy.
A román musí ukázat svět, jaký skutečně je,
jak postavy opravdu myslí, co se vlastně děje.
Román by měl nějak odhalit pravý původ jednání.
A co pocity mého hrdiny?
Oh, zdá se mi, pane, že váš hrdina má silné pocity,
protože on a všichni jeho známí mají bezmezně problémů.
Ah, dobrá, jestli vás ta kniha otupila...
-Oh, ale sirotek určitě zná potíže. -Jaké potíže?
Všechny možné potíže.
Lavertonský jarmark. Nesmírně zábavné. Velice skvělý nápad, Jane.
Ano, slečno Austenová, není to přesně vaše obvyklá společnost, řekl bych.
Předveďte trochu představivosti, pane Lefroy.
Potíží je tu dost.
A svobody, svobody mužů.
Nezávidíte jim?
Ale mám to velké potěšení je sledovat zblízka.
Aha.
Teď, to je blázen, zápasit s profesionálem.
-Znáte to určitě. -Samozřejmě.
Jo, velice moderní povyražení v Londýně.
Zbití muže do krve. Co to děláte?
Pane Lefroy, přestaňte!
Ustupte!
-Přestaňte! -Ukažte mi, jak uspějete se mnou, pane.
Nechte mě projít.
Pět šilinků na toho pána. Kdo to bere? Vy, pane? Tady máte lístek.
Máš to.
Děkuji vám.
No tak, udeř ho!
Tak pojď, Lefroy, udeř ho, chlape!
Tome, musíte přestat.
Do toho, Lefroy!
Vstávat, pane.
Tome!
Lucy.
-To je dvakrát tolik, kolik mi vydělal. -Utrácíte peníze jako vodu.
Obávám se, že ta voda je velká.
-Obávám se, že už nemám peníze, pane. -Vezměte si to.
To je trapné.
Jo!
Pane Lefroy? Pane Lefroy? Pane Lefroy?
Byl jsem hodně nezdvořilý?
Proč jste to udělal?
Abych zužitkoval všechny ty drahé hodiny boxu.
Odpuste mi, jestliže jsem pochybovala o vašem citu pro spravedlivost.
Jsem právník. Spravedlivost nehraje v právu žádnou roli.
To je to, v co věříte?
Věřím tomu. Musím.
Prosím o vaše odpuštění.
-Její srdce je pohnuté. -To je jen letní bouřka.
Pan Lefroy brzy odejde. A pan Wisley bude stále čekat, doufám.
-Ten chlap je nemehlo. -Oh, on z toho vyroste.
A ona ho může napravit s menší námahou.
Můžete jí přesvědčit.
Aby obětovala vlastní štěstí?
Jane by neměla mít muže, který nabízí nejvíc, ale kterého ona chce.
Oh, pane Austene.
Musíme se o tomhle bavit každý boží den?
Skončíme v kanále, jestli budeme takhle pokračovat.
Jenny! Pane Austene!
Kde jste?
Je od vás milé, že jste přišli.
-Dáte si šálek čaje, madam? -Zelený čaj?
-Hnědý, vaše výsosti. -Tedy ne.
Kde je vaše nejmladší dcera?
Navštěvuje chudé, madam.
Jane? Jane!
Konečně. Lady Greshamová a pan Wisley přišli na návštěvu. Kde jsi byla?
Madam. Pane.
Dobrá, snad... Snad by se mladí lidé rádi trochu prošli?
Vidím, že tamhle za domem je docela soukromí.
Omluvte mě.
Jane?
-Co to dělá? -Píše.
Dá se s tím něco udělat?
Slečno Austenová, snad víte,
že vás znám
již značnou dobu během mých návštěv v Steventonu.
Zahrada je tak dojemná v tuto dobu.
Vskutku.
-Dojem, který jste na mě udělala, byl vždy... -Květiny zejména.
Co se snažím říct je to, že...
Mám slušný důchod 2,000 na rok
navíc velké očekávání jakožto dědic Lady Greshamové,
-na což je neslušné poukazovat. -Oh, neslušné, ano.
Je to vaše. Jestli se vezmeme, to všechno, vaše.
Pane Wisley...
Vaše nabídka je velice upřímná, já vím, a ušlechtilá, a jsem poctěna, opravdu.
Ale pro všechno, co jste, a všechno, co nabízíte, já...
Ano.
Občas zalíbení je plachá květina, která potřebuje čas, aby rozkvetla.
Lžeš obchodníkům, opravuješ, rozpínáš se, rýpáš.
Donekonečna si vystačíš sama.
Chápu, že okolnosti jsou pro vás složité, madam.
-Nemáš žádné peníze. -S tím se jistě dá něco dělat.
Co může dát stranou, musíme dát tvým bratrům. Dokud se nevdáš, nebudeš mít nic.
Dobrá, pak nebudu mít nic. Ale nevdám se bez lásky, jako můj bratr!
A teď musím kopat naše zatracené brambory!
Budeš raději chudá stará panna? Směšná, opovrhovaná, terčem posměchu?
Povolená zábava každého vesnického floutka s kamenem a nestydatým jazykem?
Cit je dobrý.
Peníze ale nezbytné.
Mohla bych se živit...
Čím?
-Mohla bych se živit... -Psaním?
Ten nápad vypusť z hlavy teď a pro vždy.
Co to je?
Potíže s mými ženami?
No tak,
podejte si ruce na mír.
-Kam jdeš? Slečno! -Nakrmit prasata, madam.
Dal by ti skvostný domov.
-A pohodlný život. -Otče.
Uvažuj o tom.
Toto je tvoje nejlepší nabídka.
Wisley?
Je pravda, že do teďka působil jako...
-Nemehlo. -On z toho vyroste.
Nic neničí člověka tak
jak chudoba.
Viděl jsem královnu Marii Antoinettu na jednom plese a měla stejné šaty.
Chlubím se? Chlubím. Já vím.
Jak je nesnadné udělat z nich, koho chceme, když je máme rádi, jací jsou.
Henry?
-Elizo, můj bratr je o hodně mladší než ty. -A chudší.
Ví, že se o něj starám upřímně.
Vím, že je pohledný...
A ten mladý pohledný muž musí mít něco, z čeho se uživí, to je jasné.
Ty ho nabádáš, aby si tě vzal pro peníze?
-Muži to dělají. -To není ale počestné.
Dobře, jsem moudrá žena.
Díky Bohu, že já ne, podle tvého popisu.
Kdybys byla, tak by jsi snad zjistila, že tvůj irský kamarád nemá peníze, ani penny
a nemohl by se bez nich oženit.
Uvažuj o tom na dnešním bále.
V každém případě zítra se vrací domů, kde už nemůže udělat více škody.
Dobrý večer, slečno Austenová.
Ano, ano.
Slečna Jane Austenová.
Je mi potěšením.
Jsme velice poctěni, že jsme byli pozváni na plas vaší tety.
Tancujete vášnivě.
Žádná rozumná žene neukazuje vášeň, jestliže úmysl je zaujmout manžela.
-Zatímco odoláváte milenci? -Hmm.
Uklidněte se, pane Lefroy.
-Nevyhlížím ničí konto. -Nechtěl jsem tím urazit nebo zranit...
Oh, ne, ne, samozřejmě ne. Promiňte, je tu příliš horko.
Omluvte mě.
-Ah, slečno Austenová. -Omluvte mě.
To je nesnesitelné. Můj otec se snaží o urychlené svěcení,
zatímco moje srdce táhne k červené uniformě kapitána v královské gardě.
Ale nemám peníze, abych si ji koupil.
Já mám.
-Ehm, to je samozřejmě nemožné. -Oh, Henry, nezastírejte, ne mně.
Červená vám padne velice dobře.
Slečno Austenová? Tamhle jste.
Slečno Austenová, nemohu věřit, že jsem nucena o tomhle s vámi mluvit.
Vaše výsosti?
Matka pana Wisleyho, moje vlastní drahá sestra, zemřela mladá.
Nemám žádné vlastní děti.
Doufám, že nikdy neporozumíte bolesti, kterou cítím.
Jednoduše řekněme, že přání mého synovce jsou blízko mého srdce,
jakkoliv zvláštní můžou být.
Dobrá,
vaše zdraví se zdá být pevné.
Máte všestranné zdělání.
Jste bezproblémová.
Ale když mladá dáma jako jste vy, dostane nabídku
od gentlemana jako je můj synovec, je její povinností ji přijmout.
Ale co jste udělala vy?
-Svobodně uvažovala? -Přesně.
Můj synovec, slečno Austenová, se hluboce snížil,
když nabízel sňatek dceři bezvýznamného a chudého kněze.
Chudého? Vaše Výsosti se mýlí.
Já se nikdy nemýlím.
Váš otec je ve vážné finanční tísni.
Ale ještě není vše ztraceno.
Má dceru, na níž se usmívá bohatství.
Pan Wisley je výborná partie pro Jane.
Měla by ho hned přijmout.
Nemyslíte?
-Lucy, pojďme se něčeho najíst. -Co? Matko.
Slyšel jsem o nabídce k sňatku od pana Wisleyho.
Blahopřeji vám.
Co zbývá jiného slušně vychované mladé dámě s malým jměním.
Jak si ho můžete vzít?
I přes jeho tisíce a domy
jak ze všech lidí zrovna vy můžete žít bez citů?
Jak můžu žít s nimi?
Vy odjíždíte zítra.
-Udělala jsem to správně? -Velice, velice správně.
Chtěla jsem to udělat aspoň jednou správně.
Nemám žádné peníze, žádný majetek,
Jsem zcela závislý na tom starém pošetilém bláznovi, mém strýci.
Nemůžu vám nyní nabídnout sňatek. Ale musíte vědět, co k vám cítím.
Jane, jsem váš.
Jsem váš. Jsem váš, srdcem i duší.
To je velice dobře.
To nechte posoudit mě.
Co budeme dělat?
To, co musíme.
Má nejdražší Cassandro, mé srdce dostalo křídla.
"Pochyby a úvahy jsou u konce.
"Brzy uteču před pozorností té velké dámy a jeho třpytícího se synovce.
"Eliza, Henry a já za tebou přijedeme na pobřeží,
"ale jsme povinni se zastavit v Londýně.
"Tom chytře zajistil pozvání, aby mohl zůstat s jeho strýcem, soudcem.
"Doufejme, že ho dokáže přesvědčit o mé způsobilosti.
"Znič prosím tento hanebný dopis
"jakmile se probereš ze svého údivu.
"Tvá nejmilejší, a ve spěchu, Jane. "
Tome! Přišli tví hosté.
Vychování.
Hraběnko.
Pane.
-Vítejte... -Madam le Comtesse.
Madame le Comtesse. Zřídka, velice zřídka, můj dům navštíví někdo tak urozený.
A samozřejmě jeho přátelé. Prosím.
Váš pobyt je krátký. Není času nazbyt..
Můj synovec přišel s plánem zábavy v hlavním městě.
Rozkoš je, jak byste řekla vy, madam, jeho silnou stránkou.
Ah, opravdu?
Která to byla bitva, Tome?
Villers-Cauchies.
Správně. Tisíce mrtvých. Ti Francouzi si to zasloužili.
Oh, beru ohled na vaši přítomnost, madam.
Nebojte se pošpinit Jakobíny, když jsem tady, Ctihodnosti.
-Popravili mi manžela. -Oh, divoši. Zrůdy.
-A jeho majetek? -Zabavili.
Katastrofa.
Samozřejmě mnoho mého majetku bylo uloženo, takže..
Ano, uložený majetek je oddychnutím pro peněženku.
Rozpoznal jsem ironii?
Je to můj promyšlený postoj, že ironie je urážka s úsměvem na rtech.
Skutečně.
Ne.
Ne?
Ne, ironie je spojení protiřečících si pravd
které vytvoří z rozporu novou pravdu se smíchem nebo úsměvem
a připouštím, že ta pravda musí přijít s jedním nebo druhým,
nebo ji považuji za lež a popření přirozenosti člověka samotného.
Moje sestřenice je spisovatelka.
-Čeho? -Jane?
Románů.
Mladá neprovdaná dívka?
Ano, strýčku, a zítra na návštěvu k další, k paní Radcliffové.
Je hodně uzavřená, téměř samotář, ale znám jejího manžela z práv.
-Kdo? -Spisovatelka, paní Radcliffová.
-Je to její profese. -Její co?
500 liber, strýčku, za poslední knihu, Záhady Udolpha.
-A 800 liber myslím za její další. -Ital.
Přes 1,000 liber?
Časy se mění..
Žijete tak poklidně.
A přesto jsou vaše knihy naplněny romantikou, nebezpečím a strachem.
Všechno v mém životě není.
Zřejmě.
O čem chcete psát?
O srdci.
Znáte ho?
Ne všechno.
Časem poznáte.
Ale až ono selže, máte ještě vaši fantazii.
Vaše fantazie vám přinesla nezávislost.
Cenou jsme já a můj manžel.
Chudák William.
Mít ženu s rozumem není považováno za vhodné.
Mít ženu s literární pověstí se neobejde bez skandálu.
Ale je to možné
-Žít jako manželka i spisovatelka? -Oh.
Myslím, že ano.
Byť to není lehké.
Opravdu to můžu mít?
Co přesně?
Vás.
Mě? Jak?
-Tento život s vámi. -Ano.
Lefroy.
-Pšš. Soudce. -Ten chlap spí jak dřevo.
Bude štědrý. Jsem si tím jistý.
-Budeš s ním mluvit? -Zítra, slibuji.
Opravdu vám musím dát dobrou noc
-Dobrou noc. -Dobrou noc.
-Slečno Austenová? -Ano?
Dobrou noc.
Víš, myslím, že matka má pravdu. Manžel, a dřív, a lepší.
Pět dívek s malým věnem.
rozumně a tak vřele jak by to udělal prudce zamilovaný muž.
"Pan Wickham byl ten šťastný muž, na němž spočinulo každé ženské oko.
"...nakloněný, zaujatý, směšný.
"Vyhlížel, kdy se objeví Pemberley Woodsová.
"Štěstí, které tato odpověď vytvořila...
"To se nestane. Nebudu potlačovat mé city. "
-Dobré ráno, pane. -Dobré ráno?
-Obrátil se svět vzhůru nohama? -Pane?
Věřím, že hraběnka si užívá svou návštěvu?
-Soudím, že ano, pane. Já... -Skvělá žena. Velice skvělá žena.
Skutečně
-Rád bych s vámi prodiskutoval jistou záležitost. -Váš příjem je v jednání.
Teď, když jste měl příležitost seznámit se se slečnou Austenovou osobně,
jsem si jistý, že zjistíte tak jako já, že se jedná o pozoruhodnou mladou dámu.
-To je potupa! -Kdybyste mě nechal domluvit, pane.
Není třeba. Tento dopis to zcela vyjasňuje.
Dopis?
Teď vím, že jste byl dole v Hampshiru.
-To je ze Steventonu. -Je pravda,
že jste se dal dohromady s tímhle mrnětem?
Kéž byste poznal tu mladou dámu.
Chtěl bych ji představit diskrétně vašim sympatiím.
Grr! Oslnil jste mě tou bohatou vdovou a pak mi vnucujete tu chudou lovkyni manželů?
-Trpělivost, pane, prosím! -Ta ironická mladá spisovatelka.
Kéž byste ji znal osobně.
Byl jsem si jist, že její hodnota bude mluvit za ni.
-Myslete, pane, mé štěstí je ve vašich rukou. -Štěstí?
Zpropadeně, synovče,
Byl bych radši, kdybyste byl děvkařský mizera s možností nápravy,
než láskou nemocný spratek uvězněn špatným manželstvím.
Můj strýc odmítl dát nám souhlas.
-Dopis udělal své. -Kdo ho poslal?
Lady Greshamová?
Nebo její synovec.
Myslí si, že si s námi můžou jakkoliv zahrávat, ale já to nebudu akceptovat.
Nemáme na výběr.
Samozřejmě, že máme.
Já...
Jsem zcela závislý na...
Na vašem strýci.
Hmm.
A já jsem závislá na vás.
Takže co uděláme?
To, co musíme.
Mám povinnost vůči mojí rodině, Jane. Musím na ně myslet stejně tak, jako
Tome...
Je to... Je to vše, co mi chcete říct?
Sbohem, pane Lefroy.
Usnesení tohoto soudu zní, že budete odvezen na místo, odkud jste přijel
a odtamtud na místo popravy
a tam budete pověšen, dokud nebudete usmrcen.
Snad bude Pán k vaší duši milostivý.
Další.
On se choval k tobě tak špatně, Jane.
Snad se brzy budeme moct vrátit domů do Steventonu.
Jsou nějaké zprávy od Roberta?
Právě dojel do San Dominga konečně.
Dobře.
Pohár vína pro vás, pane?
Ano.
Ano, od člena této profese druhému členovi.
Je mi líto, že jsem způsobila mnoho nepříjemností v poslední době.
Pan Wisley?
Tak, ta hanebná slečna Radcliffová.
Byla opravdu tak nereálná jako její romány?
Ne zevnějškem,
ale její vnitřní oblast je docela malebná, tuším.
To nás všech.
Mám zprávu pro důstojného pána Austena.
-Zpráva pro důstojného pana Austena. -Děkuji vám.
Strýčku?
Co je to?
Zdá se, že zemřel velice brzy po vylodění v San Domingu.
Můj Bože, on tam ani nebyl.
Co se mu stalo?
Žlutá zimnice. Napsal lord Craven.
Psal, kdyby si byl vědom, že se měl brzy oženit,
nikdy by ho nevzal s sebou.
Jane, je tu ještě něco.
Pan Lefroy, Tom.
Co?
Kdybych mohl, ušetřil bych tě toho.
Je zde na návštěvě u paní Lefroyové a já...
Je zasnouben.
Tak rychle?
Dopis?
Ne.
Je to něco, co jsem začala v Londýně.
Je to příběh mladé ženy.
Dvou mladých žen.
Lepších než jejich osudy.
Jako jsme my.
A dvou mladých gentlemanů, kteří přijímají
mnohem lepší, než si sami zaslouží, tak jako většina mužů.
Hmm.
Jak ten příběh začíná?
-Špatně. -A pak?
Je to ještě horší.
S nějakým humorem, doufám.
Jak skončí?
Ony obě zvítězí, šťastný konec.
Výhodnými sňatky?
Velkolepými sňatky
s velmi bohatými muži.
Položil jste mi otázku.
Jsem připravena vám zodpovědět. Ale je tu ještě jedna věc.
Já vám nerozumím, pane Wisley.
Býval jste
nejšlechetnější muž, kterého znám, a teď byste...
"Teď". To je smutné slovo.
A avšak popsal jste se velice výmluvně s velkým následkem.
-Mluvím samozřejmě o vašem dopise.. -Jakém dopise?
Odeslala ho teta ve váš prospěch?
Co na tom sejde?
Tak či onak, vášeň dělá blázny z nás všech.
Doufám, že časem vám pomůže vášeň získat lepší názor.
Emoce jsou absurdní.
Když zvážíte pohlaví, na něž je to nasměrováno,
je k nerozeznání od bláznovství.
Děkuji vám na poctu vaší nabídky. Přijímám. Příjemný den.
Georgi, Georgi.
Pan Wisley je... Je to čestný člověk.
Vždy budeš mít místo u mě.
Slečno Austenová.
Pane Lefroy.
Pane.
Myslím, že vám musím gratulovat, pane Lefroy.
A vy jste přišel navštívit staré přátele v takovémto čase. Jak ohleduplné.
Přišel jsem,
abych vám nabídl vysvětlení, opožděně,
pro mé chování. Já jen nevím, jak to vysvětlit.
Pověste mi o vaší dámě, pane Lefroy.
Odkud pochází?
Je z County Wexford.
Z vaší země. Dokonalé.
Čím jste jí získal? Vašim chováním, úsměvem nebo hřejivými lichotkami?
Ne, ne, vůbec ne.
Ne, zkusila jsem si ty pocity, a nyní by se mi měl hnusit pohled na něj.
A vy se mýlíte.
A jsem dokonce nestanná vůči té skvělé dotované slečně Wexfordové...
Nemůžu to udělat.
A tak si vezmete Wisleyho?
Prosím?
Jestli je ve váš špetka pravdy nebo spravedlnosti,
-nemůžete si ho vzít. -Oh ne, pane Lefroy.
Spravedlnost podle vašeho přístupu znáte jen trochu, pravdu ještě míň
Jane, pokoušel jsem se. Pokoušel jsem se a nemůžu žít v této lži.
Vy ano?
Jane, vy ano?
Jaký má život cenu, když nebudeme žít společně?
Utečte se mnou.
Opustit rodinu?
Přesně toto vám navrhuji.
Pojedeme z Londýna, v pátek budeme ve Skotsku jako muž a žena.
-Opustit všechno? -Všechno.
Je to jediný možnost, jak být spolu.
Ztratíš vše.
Rodinu, práci. Co za to?
Dřít celý život za malou almužnu?
Každý rok dítě a žádné prostředky, jak jej uživit.
-Jak budeš psát, Jane? -Já nevím.
Ale štěstí je na dosah ale sama tomu pomoct nemůžu.
To nedává smysl.
Kdyby jsi mohla mít svého Roberta zpět, jen tímto způsobem,
udělala bys to?
-Prosím, utajuj můj odjezd, jak jen to bude možné. -Počkej.
Tady.
Vezmi si to. A teď jdi, rychle!
Pojďte. Jestli si pospíšíme, stále můžeme stihnout raní kočár.
Jste si jistá?
Buďte opatrná.
-Už jede? -Ještě ne.
Podejte mi ruku. V pořádku?
Pospěšte. Slyším, jak se blíží.
Tady je.
Prrr.
Dvakrát do Londýna. Vyrovnáme se na první zastávce.
-Ano? -Máte pravdu, pane.
Hampshire, vaše rodná země.
Byla.
Uvázli jsme. Všichni ven, dámy a pánové, prosím.
-Musíme ulehčit náklad. -Ne, nechte mě.
Žádám vás pánové, abyste mi pomohli a opřeli se do toho.
Pane, mohl byste se opřít do toho takhle. Promiňte, pane. Mladý pane?
-Ano, ano. -Vy pane, na druhou stranu, děkuji.
-Mladý pane, připojte se, prosím. -Dobrá.
Pomůžete nám? Děkuji.
Dobrá, všichni společně, pánové.
Raz, dva
a tři a tlačit.
No tak.
"Drahý Tome.
"Peníze, které jste poslal, přišly právě včas. "
Raz, dva a tři!
"Váš otec i já jsme si toho velice cenili.
"Jste velice laskav, že se s nimi dělíte o plat.
"Skutečně si nedokážu představit, jak bychom bez toho přežili. "
Dobrá práce. Děkuji vám, pánové.
Dobrá, dámy a pánové, vraťte se do vozu tak rychle, jak jen to půjde.
Jsme připraveni.
-Máte strach? -Ne.
-Jde o ztrátu pověsti? -Ne.
O ztrátu té vaší.
-Já ne... -Prosím, pane, nasedněte, kočár odjíždí.
Pojďte.
Výměna koní. Jen dvacet minut.
Poskytování služeb vzadu v hospodě. Vše snadno a rychle, jak si přejete.
Kolik máte sourozenců v Limericku, Tome?
Hodně. Proč?
Jak se jmenují vaši sourozenci?
Oni...
Na kom jsou závislí?
Vaše pověst je zničena.
Vaše zhýralost je krásný klam.
-Můžu vydělat peníze. -To nebude stačit.
Povýším.
S Nejvyšším soudcem jako nepřítelem? A manželkou bez pence?
Bůh ví, kolik hladových krků na vás spoléhá?
Můj drahý, drahý příteli, vy se potopíte a my se potopíme s vámi.
-Já budu... -Hampshireský dostavník.
Hampshirský dostavník odjíždí za pět minut.
Ne! Ne, Jane.
Nikdy se vás nevzdám.
-Tome... -Nemluvte ani nemyslete.
Jenom mě milujte. Milujete mě?
Ano.
Ale jestliže naše láska zničí vaši rodinu, pak se zničí sama.
-Ne. -Ano.
Dlouhým a pomalým ponižujícím pocitem viny, lítosti a výčitek.
To je nesmysl.
Pravda.
Vytvořená z opaků.
Ale musí přijít s úsměvem.
Nebo ji budu považovat za lež a nebyli bychom schopni lásky především.
Prosím.
Sbohem.
Typický bláznivý útěk. "Mám, nebo nemám? "
Slečno, slečno.
Dobrá, můžete vyrazit.
Haló?
-Je tady někdo? -Hledáme vás, slečno. Hledáme vás všude.
-Děkuji vám, Jenny. -Pane Warrene.
Vaše rodina se snaží záležitost udržet mimo služebnictvo, ale...
Kde je ten mizera Lefroy? Můj Bože, jestli ho Henry potká, zabije ho.
On ho nenajde.
Jestli ano, nezabije ho.
Není třeba.
Co se stalo?
Nic se nestalo.
Chápu. Chápu.
Jane,
možná nemám tolik osobního kouzla jako Lefroy.
Povrchního kouzla pro někoho. Pro ty ostatní je to pouhá přetvářka, ale já...
-Já už nemám žádné naděje. -Naděje?
To si neumíte ani představit.
Děkuji, že jste mě poctil vaší nabídkou,
ale v Hampshiru nejsou jiné ženy?
To jste byl vy, kdo napsal soudci?
Musíte zvážit, jak jsem vás vždy miloval.
No?
Vrátila jsi se k nám.
Nech to.
Pane Austene, musím vám oznámit, že se nemůžu dnes zúčastnit bohoslužeb.
-Ne v přítomnosti téhle mladé dámy. -Skutečně...
-Když musím mluvit otevřeně... -Teto.
Věřím, že vaše nejmladší dcera byla na cestách.
-Vaše Výsost považuje cestování za zločin? -Neschválené cestování.
Navíc, mějte na mysli, že můj synovec odvolal svou nabídku
někomu bez rodiny, jmění, důležitosti
a nebezpečně nakaženému nedůvěrou.
-Ah, ona má rodinu, madam. -Doopravdy ona má.
Důležitost závisí na jiných věcí, než Vaše Výsosti může přijmout.
A co se týče jmění, mladá dáma se má spoléhat na sebe.
Zajímavá poznámka, slečno Austenová.
Prokažte mi laskavost a projděte se se mnou, abychom si mohli promluvit na toto téma.
Wisley?
Mrzí mě, jestli mé chování vás zklamalo, pane Wisley.
Zdá se, že vy se nemůžete provdat bez lásky.
Nebo ani s ní.
Vážím si vás proto a sdílím váš názor. Ani já nemohu.
Vždy jsem doufal, že časem získám vaši lásku,
ale jsem příliš marnivý na to, abych chtěl být milován kvůli mě a ne kvůli penězům.
Zůstaneme přáteli?
Ano.
-Takže, budete se živit... -Mým perem. Ano.
A budou všechny vaše příběhy končit šťastně?
Mí hrdinové budou mít
po menších nesnázích
vše, co si zaslouží.
Dobří ne vždy najdou dobrý konec.
To je všeobecně známá pravda.
"... že svobodný muž, vlastnící dobré jmění,
"potřebuje manželku. "
"Méně známé pocity a názory tohoto muže můžou být jakékoliv
"při jeho příjezdu do sousedství,
"ale fakt, uvíznutý v myslích okolních rodin, je takový,
"že on je považován za správný majetek někoho z nich nebo jejich dcer.
"'Můj nejdražší pane Bennete, ' řekla mu žena jednoho dne.
"'Slyšel jste, že Netherfieldský park někdo konečně pronajal? '
"Pan Bennet odvětil, že neslyšel.
"'Ale je, ' odpověděla... "
Jste slečna Austenová? Ta slečna Austenová?
Ne, Madam. To potěšení, díky mravům prvenství,
patří mé starší sestře.
Slečna Jane Austenová, autorka Pýchy a Předsudku?
Má sestra si přeje býti utajena, ale vaše milá pozornost bude oceněna.
-Děkuji. -Děkuji.
Prosím, tudy.
Nikdy toto Henrymu neodpustím.
Ale odpustíš. Vždycky mu odpouštíme všechno.
Jane, starý přítel.
Pozdě jako vždy.
Madame le Comtesse, slečna Austenová.
Pan Lefroy.
Prosím, dovolte mi představit vám
vaši nejdychtivější obdivovatelku, moji dceru, slečnu Lefroyovou.
Slečno Austenová, jaké potěšení vás poznat.
Přečtete nám něco dnes večer?
Ah, no, víte, má sestra nikdy nečte.
Sice jak jinak by mohla zůstat anonymní?
-Ale... -Jane.
Udělám výjimku,
když si to má nový přítelkyně přeje.
Pojď, posaď se vedle mě.
Je milá, Tome.
"Začala již chápat,
"že on byl přesně ten muž, v postavení a s talentem,
"jenž by jí nejvíce vyhovoval.
"Jeho neporozumění a povaha, jakkoliv odlišná od její
"by nejvíce vyhovovaly jejím požadavkům.
"Bylo to spojení, které muselo být prospěšné pro oba.
"Díky jejímu klidu a pohodě,
"byla snad jeho mysl obměkčena, jeho chování se zlepšilo,
"a podle jejího mínění, znalostí a vědomostí ze světa,
"určitě získala výhodu, jenž měla větší význam.
"Ale ani takové šťastné manželství by nemohlo naučit obdivující davy,
"co manželské štěstí doopravdy znamená."
Za svůj krátký život napsala Jane Austenová svých šest z nejlepších románů v anglickém jazyku.
Tom Lefroy měl skvělou kariéru právníka a stal se předsedou Nejvyššího soudu v Irsku.
Svou nejstarší dceru pojmenoval Jane.
Jane ani její starší sestra Cassandra se nikdy neprovdaly.